Nydelig. Takk, barn.
Det var jeg som lærte dere det, ikke sant?
Kjære Christiane...
Vi er samlet her fordi du har bursdag.
På vegne av partiledelsen -
- vil jeg ønske deg alt godt, og...
Så snilt av dere. Tusen takk.
Hr Klapprath! Rosenthaler Kadarka, -
- Mocca Fix Gull, Globus grønne erter.
Dine kolleger og kamerater, -
- på Werner Seelenbinder Skole -
- vil gjerne uttrykke takknemlighet for alle årene -
- du var -
-en god kollega og kjær kamerat.
Og uansett, -
- så ønsker jeg deg alt godt på dagen. Og vær som du er, Christiane!
Kjære kamerat Kerner, -
- jeg vil gjerne få ønske deg alt godt, -
- og god helse, -
- og at tingene en dag vil bli som før.
Lara, kom hit.
Dette er Lara.
Sykepleiestudent fra Sovjetunionen.
Faren er døvelærer.
Ikke gift deg med ham for tidlig.
Selv om det gjør det lettere å få en leilighet.
Min Alex kan være sta som et esel.
Og Rainer...
Han er min Arianes nye kjæreste.
Han arbeider som...
-Transportleder. -Riktig.
Før var jeg med i...
Lykke til, Pionerer.
-Før var jeg med i Frie Tyske Pionerer. -Takk, Rainer.
Som gruppe...
-Gruppeleder, for lenge siden. -Takk skal du ha.
-Alltid rede, hva? -Takk, Rainer!
Ja, mamma.
Nok et år er gått, og hva har skjedd? Ikke stort, egentlig.
Paula har fått tenner og en ny pappa.
Og jeg, tja...
Synd vi ikke kan være på Kafé Moskva, men vi er iallfall samlet.
Det er hovedsaken.
Vi har vært vanskelige av og til...
Men jeg kan ikke tenke meg en bedre familie enn vår.
Og det vil jeg takke deg for. Du er verdens beste mor.
-Alex? -Og vi er alle glade i deg.
-Alex! -Hva er det?
Hva er det der?
-Det er... -Hva i all verden?
Jeg vet ikke hva kameratene har tenkt på.
-Et Fata morgana! -Fra Vesten.
En luftspeiling...
-Det er sikkert en god grunn. -Vær helt rolig, mamma.
Det er en forklaring på alt.
Gutter, syng noe mer.
-Lara! -Ja.
Hva med "Bygg opp, bygg opp"?
Hva er det?
Mot en bedre fremtid, bygger vi dette landet.
Jeg synes synd på moren din.
Det er helt nifst det du gjør mot henne.
Og det tullet om at far er lærer. Du vet han bare var kokk.
Men det gjorde henne glad. Skulle jeg si at han var død?
I hennes tilstand?
Du mener, hvilken rolle spiller det, når man først har begynt å lyve?
Ja, hun skal leve...
Litt lenger tilbake.
Litt til.
-Pass deg, vi filmer. -Kan jeg få se tillatelsen?
-Har du ikke fått beskjed? -Jeg? Av hvem?
-Hva var det nå han het igjen? -Noe på M.
Inntil jeg får klarlagt dette, filmer dere ikke noe som helst.
-Er logoen i bildet. -Ja.
-Er jeg i fokus? -Ja.
-Vi trenger mer lys. -Fort, han er snart tilbake.
Bare vent. Kveldssolen er mye bedre.
Da jeg så på skyene den dagen, innså jeg at -
- sannhet er et tøyelig begrep.
Den kunne lett tilpasses mors verdensbilde.
Det var nok å lytte til språket i nyhetene -
- og støtte Denis' ambisjoner om å bli regissør.
I dag har sentralkomiteens næringssekretær, Günther Mittag, -
- besøkt Coca-Cola i Vest-Berlin for å forhandle om en avtale -
- mellom Coca Cola og det folkeeide bryggeriet i Leipzig.
Vest-Berlins myndigheter prøvde å hindre våre folk i å filme.
Kapitalistisk pressesensur prøver desperat å hemmeligholde -
- det mektige Coca-Colas ydmykende nederlag i patentsøksmålet -
- mot vår fabrikk i Leipzig.
Vennligst hold opp med å forstyrre DDRs fjernsyn!
Jeg tilkaller politiet.
Et internasjonalt ekspertpanel har bekreftet at originaloppskriften -
- for Coca Cola ble utviklet i DDRs laboratorier på 1950-tallet.
-Tilbake til studio. -Er Coca-Cola en sosialistisk drikk?
-Jeg trodde Cola fantes før krigen. -Skjønner du ikke -
- at Vesten har holdt oss for narr i årevis.
Nå husker jeg det.
-Hva da? -Hvor jeg gjemte pengene.
I kommoden i stua, venstre skuff under vokspapiret.
Det som er merket med rødt, skal hentes av søppelbilen.
Hvordan kunne jeg glemme det?
-Hei, her er jeg. -Hallo.
Og?
-Trodde hun på det? -Ja, klart det
-Gjorde hun virkelig det? -Jeg sa jo det!
-Dette har de drevet oss til. -God kveld, hr. Ganzke.
-Merket hun ikke uskarpheten? -Nei.
Tenk at vi jobbet i 40 år for dette.
Vi kunne bygge et studio. Gjøre mye mer med en blå boks.
-Hva skal vi gjøre med disse? -Veksle dem.
Beklager, fristen gikk ut for to dager siden.
-Men dette er et særtilfelle. -Vi fant dem først i dag.
Vi godtar fire eller fem mot en.
Beklager. Og kontanter kunne vi uansett ikke tatt.
-Umulig. -Det må finnes en måte!
Dere hørte meg. Tiden er ute.
Din tid er snart ute, idiot! Dette er 30 000 mark.
Det er 40 års sparepenger, for faen!
Og så sier en vest-faen at de ikke er verdt noe!
Vennligst forlat lokalet øyeblikkelig!
Ikke rør meg!
Hva glaner dere på? Det var deres penger også.
Ikke rør meg! Drittsekker!
Er du ikke riktig klok?
Jeg følte meg som ubåtkaptein i nordsjøflåten med en båt som lekker.
Hver gang en lekkasje er tettet, oppstår en ny.
Ariane nektet å være min våpendrager.
Folkets fiender hevet Cola-flagget, -
- og en frisk vestavind blåste vekk mors DDR-penger.
-Hva er det? -Skrik.
-Hvorfor det? -For å lette trykket.
Slipp ut det innestengte. Bare skrik.
Sommeren 1990 klarte det tyske fotball-landslaget -
- å overgå produksjonsmålene og vant VM.
Mor følte seg stadig bedre.
"Genseren som skulle være str. 48, er like vid som 54 -
- og har samme lengde som 38.
Hvordan har personalet Deres kommet frem til disse målene?
I Berlin er vi ikke så korte og firkantede som dere ser ut til å tro."
Christiane, dette er bra!
Om det er vår skyld at vår kroppsstørrelse -
- hindrer dere fra å nå produksjonsmålene, -
- så beklager vi!
Vi skal gjøre alt som står i vår makt -
- for å bli kortere og mer firkantet i fremtiden."
Med sosialistiske hilsen, -
- Hanna Schäfer.
Hei, fru Schäfer.
Det er så hyggelig å snakke med din mor. Som i gamle dager.
Men noen endringer kan klagen gå til postordrefirmaet i Vest.
Vårt land er alle trærne i skogen...
Jeg fikk hyggelig besøk av Frank og Christian, to tidligere elever.
-Hei. -Hei.
Fru Kerner må hvile nå.
Alex, hvorfor det?
-Stikk! Kom ikke tilbake. -De 20 markene!
-Hvilke 20 mark? -Sascha sa vi fikk 20 mark om vi...
-Hallo, hr. Mehlert. -Hei, Alex.
Problemer med brødristeren? Gå inn, hun blir glad for å se deg.
Stikk av nå, og si til alle at jeg ikke vil se flere Pionerer her.
Hva er i veien med deg?
Du kan ikke bare slippe inn ungene!
Hvorfor ikke? Hun liker det.
Dere østtyskere blir aldri fornøyde. Bare klager og syting.
Akkurat som moren din, med sine dumme klager og brev.
Hun gir konstruktiv kritikk for å forbedre samfunnet!
Det har aldri brydd dere fra vest.
Har dere ikke merket det? Dette er blitt en sosialistisk veteranklubb!
-Hvorfor selger du ikke billetter? -Nettopp! Vi tar betalt.
Du holder fred. Han kjøpte en Trabi.
-Mener du det? -En kombi.
Utrolig. Paula blir gal om det fortsetter på denne måten.
Ikke overdriv. 20 år i DDR har ikke drevet oss fra vettet.
I ditt tilfelle, er jeg ikke så sikker.
Faen!
Hva er det? Neseblod igjen?
Jeg vet dette stresser deg. Jeg skulle også ønske vi ikke trengte ...
Jeg så pappa. I kveld.
Hvor? På jobben.
-Jeg kjente igjen stemmen med en gang. -Hva sa han?
Tre osteburgere og to chips med majones.
Hvordan ser han ut?
Volvo kombi og briller med gullinnfatning,
Hva sa du til ham?
"Vel bekomme, takk for at du valgte Burger King."
Faren min bodde et sted i byen. Jeg så ham for meg, -
- som en fet fyr som gumlet osteburgere og chips.
Han levde i sin verden, og jeg i min.
Han hadde ikke noe med meg å gjøre, og omvendt.
Vær rolig. Ellers sitter det ikke.
Tar det stort lenger?
Jeg må være hjemme om to timer.
Du må alltid være et sted om to timer. Jeg er lei av å høre det.
Flott.
Syk mor, slitsom jobb og sur kjæreste.
Jeg har eksamen om to dager!
Du klarer deg fint. Å gipse er enkelt.
Da kan jeg jo like godt gi opp å øve.
Jeg mente det positivt. Jeg tror på deg!
-Lara, kutt ut. -Du må si det til moren din.
-Hva? -Du må si det til moren din.
Ikke for min skyld, for hennes.
Lara!
Pokker! Lara!
SPREEWALD SYLTEAGURKER
Alt i vårt lille land gikk stadig raskere.
Vi var alle som små atomer i en stor partikkelakselerator.
Men beskyttet mot tidens hastverk, en oase av ro.
Et fredens sted, der jeg endelig kunne sove ut.
Jaha, Paula?
Alex pleide ikke å være så sliten etter jobb.
Vår Paula, har lært seg å gå, Alex.
Ser du? Jeg kan også gå.
Paula... Ser du?
Min lille Paula. Kom til bestemor. Kom.
Nå skal vi vise Alex hva vi kan.
La oss se hvor langt bestemor kan komme.
Unge mann? Kan jeg sitte her litt?
Ja visst!
-Du er ikke herfra, vel? -Nei, jeg er fra Wuppertal.
Fra Vesten?
Mamma?
Mamma, hva gjør du her?
Hva er det med deg? Du kan ikke bare stå opp slik!
Hva foregår her?
Sentralkomiteen i Tysklands sosialistiske enhetsparti...
Lyden er i orden.
-Klar til opptak. -Kamera går. Tre, to, en.
Berlin.
I et historisk møte i sentralkomiteen i Tysklands sosialistiske enhetsparti -
- har generalsekretær i SED og formann i DDRs ministerråd -
- kamerat Erick Honecker som en humanitær gestus innvilget -
- politisk asyl i DDR til vesttyskere som har søkt tilflukt -
- i våre ambassader i Praha og Budapest.
Honecker ser på dette som et historisk vendepunkt i øst-vest-forholdet, -
- og alle som kommer til DDR vil få 200 mark i "velkomstpenger".
Arbeidsledighet, dystre fremtidsutsikter -
- og ny-nazistenes økende fremgang -
- har fått mange bekymrede vesttyskere -
- til å vende seg fra kapitalismen i de seneste måneder.
De har kommet til vårt land for å starte et nytt liv.
Her ser vi bilene til noen av våre nye landsmenn.
De fleste er for øyeblikket innlosjert i sentrale deler av Berlin.
Pga den nye situasjonen, har Partiets sentralkomité -
- lansert initiativet "Solidaritet med Vesten".
Denne planen vil bidra til å finne hjem for våre nye landsmenn.
På en eller annen måte hadde planen min fått sitt eget liv.
Det DDR jeg skapte for henne, -
- ble et DDR som jeg selv kunne ønsket meg.
De som er villige til å ta imot en flyktning fra BRD -
- kan melde fra til lokale myndigheter.
Hvor mange har kommet?
Jeg er ikke sikker. 10-20 tusen.
Se på det. Mennesker som vil komme til vårt land.
Hvor skal alle sammen bo?
Myndighetene vil hjelpe dem. Det har jeg hørt.
Hør her, barn. Vi må gjøre vårt. Vi må hjelpe til.
Hvordan da? Her er det ikke plass.
Hytta.
Hytta?
Vi kunne pusse den opp.
Jeg vil dra dit ut uansett.
Gratulerer! Godt gjort, nå vil hun på hytta.
Du bør nok begynne å gjøre noe med hele byen.
Men jeg vil ikke mer.
Ari og jeg ser oss om etter et sted. Vi er borte om noen uker.
Hva?
Jeg er gravid.
Igjen? Kan du ikke være mer forsiktig?
Er ikke Paula nok for deg?
-Du kan ikke etterlate meg med mamma. -Ta inn noen vesttyske flyktninger!
Du er så kynisk. Du skulle ønske hun døde.
Slik vendte freden tilbake, i det minste i vår vesle familie.
Det er babyen din. Der er hjertet.
Utrolig!
En alltysk baby var underveis, -
- og alltyske avtaler ble undertegnet.
Moskva fant ut at 2+4 er lik 1, -
- og Øst-Vest-vennskapet ble hilst med russisk musserende.
I Berlin dro vi på vår første fellestyske utflukt.
-Jeg er ikke noe barn, ta det av. -Ikke kikk.
-Hvor skal vi? -Det er en overraskelse.
Bilen lukter som ny ennå. Hvilken farge har den?
Du har ventet i tre år. Du tåler en halvtime til.
Mamma...
Den er vakker. Himmelblå.
Nå kan du snu deg.
Å min Gud, hagen.
Husker du hvordan Alex låste seg inne på badet?
Vi banket og banket, men fikk ikke svar.
Jeg hadde klatret ut på taket og betraktet oppstyret fra et tre.
Jeg lo så jeg tisset på meg.
Hva har hendt i de åtte månedene jeg har sovet bort?
-Sover hun? -Ja.
Dere er blitt voksne. Det er vel det som har hendt.
Du ligner mer og mer på faren din.
-Mamma... -Jeg løy. Det er ikke som dere tror.
-Hva mener du? -Faren deres...
Han ble ikke i Vesten på grunn av en kvinne. Det var løgn.
Da jeg sa at han aldri tok kontakt...
Det var også løgn.
Han skrev til meg, og til dere også.
Brevene ligger innenfor kjøkkenskapet.
De gjorde livet surt for ham, fordi han ikke var partimedlem.
Det var forferdelig. Han sa ikke noe om det, -
- men jeg visste det.
Jeg visste det, men kunne ikke hjelpe.
Så kom den kongressen i Vest-Berlin.
Vi måtte bestemme oss på to dager.
Han ville bli i Vest, og jeg skulle komme etter med dere.
Tja...
Jeg kunne bare ikke.
Jeg var så fryktelig redd. Dere vet ikke hvordan det er, -
- å søke om utreisetillatelse med to barn. En må vente i evighet.
Noen ganger i årevis.
Dere kunne blitt tatt fra meg. Skjønner dere?
Jeg dro ikke.
Mitt livs største feilgrep. Det vet jeg nå.
Jeg løy for dere. Vær så snill og tilgi meg.
Min kjære Robert.
Jeg har tenkt på deg så ofte.
Jeg skulle så gjerne møtt deg en gang til.
Samme kveld ble mor brått dårligere.
Det var som jeg fryktet. Et nytt hjerteinfarkt.
Hun er stabil for øyeblikket. Men det er grunn til -
- å frykte det verste. Jeg er lei for det.
-Leger kan også ta feil... -Ikke narr deg selv, Alex.
Her. Jeg fant dem. Han bor i Wannsee.
Jeg vet det er hennes siste ønske, men jeg kan bare ikke oppsøke ham.
Mamma kommer ikke til å dø.
Ha det.
Nå kan du ta inn noen.
Ta inn hvem?
Noen fra vest.
Du må sove.
Du kan legge deg på sykepleierrommet.
Der var han, min ungdoms idol, som et gjenferd fra fortiden, -
- Sigmund Jähn.
Ikke skrev han autografer, eller fortalte om universets hemmeligheter -
- eller kosmos' uendelighet.
Han kjørte bare rundt i en liten skitten Lada.
Hvor skal du?
Wannsee.
Jeg vet hva du tenker. Mange tror det. Men jeg er ikke ham.
Så fløy vi gjennom natten, som om det var kosmos, -
- lysår fra vårt solsystem.
Vi passerte fremmede galakser med ukjente livsformer, -
- og landet i Wannsee. -Kan du vente et øyeblikk?
Det tar ikke så lenge.
-God dag. -Kom inn.
-Er hr. Kerner her? -Buffeten er der ute.
-Kan jeg se på John Blund med dere? -Bare om du sier hva du heter.
Se, han er astronaut i dag.
Der jeg er fra, sier vi kosmonaut.
-Hvor er du fra? -Fra et annet land.
-Mine små teddybjørner. -Hei, pappa.
-Hvordan går det? -Bra.
-Liker du også John Blund? -Ja, faktisk.
-Unnskyld, kjenner vi hverandre? -Ja, det gjør vi.
-Jeg husker ikke hva du heter. -Alexander.
Alex?
Robert.
Robert, vi venter på deg.
Robert, kom igjen!
Vi vet du liker å gjemme deg på badet ved slike anledninger.
Pappa, du må holde talen din.
-Kom nå, Robert! -Jeg er straks tilbake.
Der er han.
Jøss, Robert, du lar oss virkelig vente.
Takk for at dere kunne komme, alle sammen.
Tusen takk, og...
...ha det hyggelig. Takk.
Jeg beklager at det var selskap i dag.
Hadde jeg visst at du kom...
Det er rart. Jeg har alltid innbilt meg at du hadde basseng.
Det er en innsjø i nærheten...
Herregud, jeg kjente deg ikke igjen engang.
Jeg går ut fra at jeg har nye søsken?
I tre år ventet jeg på å høre fra dere.
Hver eneste dag.
Det var ingen ting jeg lengtet mer etter.
Hvorfor kom du?
Mamma ligger for døden.
Hjerteinfarkt. Hun vil gjerne møte deg en siste gang.
-Hvordan var det der oppe? -Der oppe?
Å ja.
Der oppe.
Det var vakkert der oppe.
Men veldig langt borte.
Grensen finnes ikke lenger. Den eksisterer ikke mer.
-Men... -Det er OK. Det er ett land nå.
-Jeg forstår ikke. Det er ikke sant. -Det er derfor du må late som.
Og hvorfor har jeg egentlig kommet tilbake til DDR?
Det vet jeg ikke. Finn på noe.
Nei, dette er absurd. Det går ikke!
Det er vanskelig først, men blir lettere etter hvert.
Jeg vil stå opp.
Hvordan ser jeg ut?
Du kan gå inn nå.
-Husk, ikke et ord. -Ja, ja.
-Hva snakket dere to om? -Er det viktig nå?
-Hvor lenge har han vært der? -Over en time.
Jeg håper han ikke glemmer seg.
Sommeren var over. Jeg bestemte meg for å avslutte spillet.
Vi skulle feire vårt sosialistiske fedrelands nasjonaldag en siste gang.
Men ulikt det virkelige liv fantes det ingen verdig avslutning.
Kamera går. På tre...
Kjære borgere av DDR.
Den som har opplevd mirakelet å se vår blå planet fra det ytre rom...
Siden manna ikke hadde så god tid, feiret vi DDRs nasjonaldag -
- 2. oktober 1990, i stedet for den 7.
Dagen før den offisielle gjenforeningen.
Og?
Min beste film hittil, kompis.
-Synd det bare er din mor som ser den. -Takk, Denis. Uten deg...
Nok om det! Stikk før vi blir sentimentale.
La meg få vite hvordan det går.
I anledning DDRs nasjonaldag, -
- har Erich Honecker i dag trukket seg fra alle sine verv.
Hva?
Våre venner i hele verden kan være sikre på at sosialismen...
I talen ved den offisielle mottagelsen i Republikkpalasset, -
- forklarte Honecker avgjørelsen med at de siste måneders hendelser -
- var en verdig avslutning på hans politiske verk.
Honecker gratulerte sin etterfølger som partileder -
- og formann i Ministerrådet, Sigmund Jähn.
I 1978 ble Jähn den første tyske kosmonaut i rommet.
Det nye statsoverhodet henvendte seg i kveld til folket i DDR.
Kjære borgere av den Tyske Demokratiske Republikk.
Den som har opplevd mirakelet å se vår blå planet fra det ytre rom, -
- får et nytt perspektiv på ting.
Oppe i det uendelige rom virker livet på Jorden smått og ubetydelig.
Man spør seg selv hva menneskeheten har oppnådd.
Hva er målene, og hvilke av dem er oppnådd?
Det er vår nasjonaldag i dag. Sett fra rommet, er landet bitte lite.
Og likevel har tusener kommet hit det siste året.
Folk vi anså som fiender, vil bo blant oss.
Vi vet at landet vårt ikke er perfekt.
Men idealene vi tror på fortsetter å inspirere mennesker over alt.
Kanskje har vi av og til mistet målet av sikte, -
- men vi har alltid greid å finne tilbake til det.
Sosialisme er ikke å stenge seg inne.
Det er å nå ut til andre, å leve blant dem.
Ikke bare å drømme om en bedre verden, men å forbedre den.
Derfor har jeg bestemt at vi skal åpne grensene til DDR.
Den første timen Muren var åpnet har tusenvis av borgere fra BRD -
- avlagt DDR et første besøk.
Mange håpet å kunne bli her, på jakt etter et alternativ -
- til kapitalismens harde kamp for å overleve.
-Fantastisk! -Ikke alle vil ha karrierejag -
- og økende forbruk. Konkurranse- samfunnet passer ikke for alle.
Disse menneskene søker et annet slags liv.
De har innsett at biler, videospillere og TV ikke er alt.
De har med seg god vilje, og med hardt arbeid og håp -
- vil de bygge opp et nytt liv.
Jøss!
Mor overlevde DDR med 3 dager.
Jeg tror det var riktig at hun aldri fikk vite sannheten. Hun døde lykkelig.
Hun ønsket at hennes aske skulle spres for vinden.
Det er forbudt i Tyskland, både i Vest og Øst.
Men det brydde vi oss ikke om.
Hun svever der oppe et sted. Kanskje kikker hun ned på oss.
Kanskje ser hun oss som ørsmå flekker på jordens overflate, -
- akkurat som Sigmund Jähn gjorde den gangen.
Det landet mor forlot, var et land hun trodde på.
Et land vi holdt i live til hun trakk sitt siste sukk.
Et land som aldri eksisterte i den formen.
Et land som i mitt minne alltid vil være knyttet til mor.